" A film eredeti verzióját Gaborit és Durand újította fel
Jean Renoir jóváhagyásával
és tanácsaival, André Bazin-nek ajánlva.
A film cselekménye a 2. Világháborút megelőzően játszódik,
és nem akar erkölcsi példázattal szolgálni.
A szereplők kitalált személyek. "
''Hű szív, érzékeny szív,
''Kerüli az ingatag szerelmet,
''Annak kegyetlenségeit,
''Érdemes hát sírni?
''Ha Kupidó szárnyakat kapott
''Tán nem repül el?''
Itt a Radio-Cité. Este 10 óra van.
Most érkeztünk a Le Bourget reptérre.
Próbálunk áttörni a tömegen, hogy üdvözöljük
André Jurieux-t, a híres pilótát,
aki csodálatos rekordot ért el:
23 óra alatt repülte át az Atlanti-óceánt.
Ez a teljesítmény csak... ...hé, a kábel!
...Charles Lindberg 12 évvel ezelőtti
tettéhez mérhető.
A tömeg nagyon lelkes.
Jurieux csodálatos landolással biztonságosan megérkezett.
A tömeg próbál betörni a repülőtérre és támadja a rendőrségi kordont.
A miniszter nem tudott eljönni, de csodálatát fejezi ki,
és őszintén gratulál.
Csak a gépnek köszönhető.
Nem így van. Ez egy nagyszerű tett.
André! Olyan boldog vagyok. Na nem a repülésed miatt!
Örülök, hogy látlak!
Eljött?
Nincs itt?
-Nem jött el? -Nem tudott.
De hisz érte repültem!
André Jurieux, csak néhány szóra.
-Csak néhány szóra. -Mit mondhatnék?
Egyedül átrepülte az óceánt.
Mondania kell valamit. Bármit. Legyen boldog.
Le vagyok törve.
Sosem voltam még ennyire csalódott.
Az egészet egy nő miatt csináltam,
aki még csak el sem jött ide.
Nem is érdekelte.
Nyílvánosan kimondom, hűtlen volt!
A hős pilóta nagyszerű tettet hajtott végre.
De ne feéejtsék, óriási erőfeszíteseket tett,
és nagyon kimerült.
A tárcámat, Lisette.
Nem tud beszélni.
De a Caudron egyik mérnöke itt van velünk.
André Jurieux repülőgépét a Caudron építette.
Ez egy szériagyártmány, 200 lóerős Renault motorral.
A segédpilóta helyét egy extra benzintank foglalta el.
Hős vagy, de úgy viselkedsz mint egy gyerek.
Megérdemled, hogy Christine látni sem akar.
-Én sem akarom látni. -Aludnod kéne.
Lisette, mennyi ideje is vagy férjnél?
-2 éve, asszonyom. -Értem.
Hogy repül az idő. Boldog vagy?
A férjem nagyon kellemes ember.
La Coliniere-ben dolgozik, én meg itt vagyok Párizsban.
Ön mellett, asszonyom. Boldog vagyok.
-Van szeretőd? -Nem úgy értettem.
Persze, hogy nem. Octave, például.
Add ide az esti rúzsomat.
-Nem tudom, hol van. -Dehogynem tudod.
Nem szeretem. Túl lila.
Nem természetes.
Mi természetes manapság?
A szeretőid mit mondanak?
Nem sokat.
-Megcsókolnak? -Csak ha akarom.
-Kézen fognak? -Néha.
- És akkor mi van? - Hogyhogy?
Mind egyformák. Ha a kisujjamat nyújtom, a karom kell nekik.
A sálamat.
Nincs mit tenni. A férfiak mind egyformák.
Mi van a barátsággal?
Egy férfival?
Az lehetetlen.
-Minden jót, asszonyom. -Viszlát, Lisette.
- A kutyákat kiküldted? - Igen, asszonyom.
-Hol a férjem? -A dolgozószobájában.
A Le Bourget reptér újra csendes.
A tömeg eloszlik.
Vége az ovációnak.
Történelmi pillanat tanúi lehettünk...
-Elkésünk, drágám. -Mint mindig.
-Ez új darab? -Ma vettem.
Egy romantikus fekete nő. Mechanikus szerkezet.
Inkább a rádió.
Hallottad, mit mondott André Jurieux?
Tudom, hogy megy ez. Az életét kockáztatta.
Hogyan utasíthattad vissza
a szerető barátság ezen aprócska jelét,
amiért annyit epekedett?
Összekeverte a szerelemmel.
A férfiak naívak.
Annyira boldog vagyok!
-Köszönöm. -Á, semmiség.
Olyan nehéz a hazugságot cipelni.
Eltúlzod.
Szerinted én hazudok neked?
Vakon bízom benned.
-Tényleg? -Igen.
Mindjárt jövök.
Madame de Marras-t kérem.
Genevieve? Látni akarlak.
Akkor gyere át.
Christine-nel mész valahová, ugye?
Akkor holnap reggel.
Ne 10-kor. Legyen 11. Így hihető lesz.
La Chesnaye szörnyen érezheti magát.
-Akkor miért rádiózik? -A fejlődés.
Fejlődés? Magamuto- gatásnak mondanám.
Sajnálom Christine-t. Ő külföldi.
Elcsavarta a fejed!
Dehogy. Nehéz lehetett megválnia az ausztriai életétől.
A művészettől. Az apja híres bécsi karmester volt.
És Párizsba jönni, ahol senki sem érti a nyelvét.
-Minek házasodott meg? Én nem tettem! -Te...
Min gondolkozol?
Chamfort azt írta, így kell lennie.
Mit jelent ez?
''A szerelem két képzelet találkozása
és két bőr érintkezése.''
Ha jól értem, el akarsz hagyni.
Este úgy döntöttem, megérdemlem a feleségemet.
Szinte látom: családi élet, kötögetés, házi koszt és gyerekek.
Pontosan. Úgy érzem, már eléggé kimulattam magam.
Mindez a rádió és Jurieux miatt.
Micsoda megfigyelés.
Ha mi szétmegyünk,
változik bármi is Christine-nel?
Minden megváltozik!
Dehogy! Attól még olyan "osztrák" marad.
Egy párizsi megértené. Ő nem.
Ha mindenre rájön, mérges lesz,
hogy amióta elvetted, hazudtál neki.
Sosem bocsátja meg neked.
Tudom.
Hiszed vagy sem, kedves vagy nekem.
Szerelemből vagy megszokásból,
ha elhagysz, szomorú leszek, és nem akarok az lenni.
Bocsáss meg.
Nem akartalak megbántani. Próbáld megérteni.
Szerencsére gyenge vagy.
Ahogy az apám.
Egész élete egy bonyodalom volt.
-Menjünk ebédelni! -Örömmel.
Lehet hogy a vitánk miatt,
de megéheztem!
Menj, ha akarsz! Én hazagyalogolok.
-Maradj velem. -Elegem van belőled.
Csak a szövegelés, amióta visszajöttél Amerikából.
Most meg ez a baleset.
Elég volt!
Megsérültél?
Csoda, hogy élek. Torkig vagyok.
Reszketek.
Nyírd ki magad Christine-ért, de nélkülem.
-Kérlek... -Megbolondultál!
-Igen! -Kérj segítséget, és hagyj békén.
Be akarsz záratni. Te is szereted, féltékeny vagy.
Szeretem a magam módján.
Ezért nem akarom, hogy kihasználd.
Olyan mintha a húgom lenne.
Együtt nőttünk fel.
Az apja nemcsak a legjobb karmester volt,
hanem egy csodálatos ember.
Vele mentem Salzburgba zenét tanulni.
Fiaként bánt velem.
Sosem tudtam neki meghálálni.
De most igen. Többé már nem tud vigyázni a lányára.
Én fogok vigyázni rá. Szüksége van rá.
Olyanok között van, akik nem beszélik a németet.
Ha boldoggá akarod tenni, hagyd, hogy velem legyen.
Mert én szeretem!
Erre azzal az idióta La Chesnaye-jel van.
Vadászat, kastély, mechanikus madár!
Egy sznob, aki megcsalja!
Lehet, hogy sznob, de ő legalább a földön jár.
Te meg a fellegek közt.
Meg hülyeségeket csinálsz mint a rádióban.
A Le Bourget-n, mikor megjöttél.
Megjössz Amerikából, megdöntesz minden rekordot.
Tömeg megy eléd, miniszterek. Beszédet tartasz.
De ahelyett, hogy egy szerény és csendes hős lennél,
ahogy a rádióhallgatók szeretik,
Christine-ről kezdesz beszélni nekik. Nyilvánosan!
És csodálkozol, hogy látni sem akar!
Csak miatta csináltam, értsd már meg!
Ő bátorított. Aztán amikor nem volt ott...
Ő egy társasági nő. A társaságnak pedig szabályai vannak.
Nem kell kioktatnod.
Látnom kell Christine-t!
Szeretem, hisz tudod.
Belehalok, ha nem láthatom.
Látni fogod.
-Tényleg? -Úgy lesz.
Bízz bennem.
Octave úr!
-Miért nem köszön? -Hello, Lisette.
Üde mint egy rózsaszál.
Szörnyen néz ki. Mi történt?
Fogadok, megint az a pilóta.
Olyan kellemetlen. Az asszonyom aludni sem bír.
Figyelj ide. Nem bízol bennem?
-Elrendezem. -Tényleg?
Hát itt vagy. Mi a helyzet?
Sok dolgom van.
-Valami gond? -Később elmondom.
A feleségemhez jöttél? Legalább köszönjünk.
-Ez egy fülemüle? -Egy poszáta.
-Inkább a lepkék. -De ez 20 másodpercenként énekel.
-Így mondják. -Szkeptikus!
Hol voltál egész idő alatt?
Elhagytad Párizst?
Jöhetek?
Jó reggelt. Jól aludtál?
Lisette!
Levelet kaptam Schumacher-től.
A férjedtől. "Nélküle fáim nem oly költőiek.
A vadőri foglalkozás is unalmas."
Azt kéri, látogasd meg.
Hagyjam itt asszonyomat? Inkább elválok, uram.
Ne túlozz.
Most már befejezted?
Igen. Valami titkosat akarsz mondani.
Te mondtad.
-Akkor megyek. -Végre.
-Lejössz La Coliniere-be? -Talán.
Mit mondtam? 20 másodperc.
Egy teát?
Kávét, harapnivalót?!
Nem vagyok éhes.
Valami itt hibádzik.
Még sosem láttam Octave urat étvágytalanul.
Ülj csak le.
Nos, mi az a titok?
André-ról szól. -Ne, kérlek.
-Meg akart halni. -Mind ezt mondják.
Ott voltam!
Hogyan?
Hogyan? A kocsijával. Bele akart hajtani egy fába.
-Tehetek én erről? -Igen.
-Nem értem. -Nem?
Ide figyelj...
a nyakába ugrasz mindenkinek mint egy gyerek.
Nekem nem gond.
Az én salzburgi kislányom vagy.
De másokkal kínos lehet.
Párizsban nem barátkozhatsz egy férfival anélkül, hogy...
Szóval én tehetek róla?
Persze nem csak te.
Ki kell engesztelnem a barátodat?
Az azért túlzás lenne.
Csak hívd meg La Coliniere-be.
Illetlen vagy.
Akkor megyek.
Viszlát. Vagy inkább Isten áldjon.
-Hová mész? -Hozzá.
Te nem jössz La Coliniere-be?
Nem lehetek egyszerre két helyen.
Te buta dolog!
Drága öreg bolond!
-Elhívod? -Igen, elhívom.
Nem akarok az a nő lenni, aki tönkretette
a hőst, a nép bálványát.
Ha összetöri magát, engem hibáztatnak majd.
Én leszek a démon, a közellenség, aki akadályozza a haladást.
Az ''idegenről'' fecsegnek majd.
Nem leszek mártír.
Mi van a férjeddel?
Az a te dolgod.
Megteszem amit lehet. A többi nem érdekel.
-Christine, ''Du bist ein Engel''. -Egy angyal vagyok?
Egy veszélyes angyal, de mégis egy angyal.
Hozzon nekem rántottát,
egy kis sonkát és egy üveg bort. Éhen halok.
-Mi lesz a súlyával. -Ne törődjön vele.
Akkor várlak La Coliniere-ben.
A kocsiddal jössz.
Viszlát.
-Szörnyű helyzet. -Genevieve.
-Tudsz róla? -Mindenki tudja. Meguntad?
Szakítani akarsz? Bízd csak rám.
Jól van.
Egyszerű. Ha annyira férjhez akar menni, hát férjhez adjuk.
Kihez? Hozzád?
Nem szándékozom megnősülni.
De ha fel kell áldoznom magam, megteszem.
-De csak Christine miatt. -Értem.
De cserébe segítened kell.
Pénzt akarsz?
Végül is egy jó fiú vagy.
Hasonlítok anyámra.
Hívd meg André Jurieux-t.
La Coliniere-be?
Ez nagyon komoly kérés.
Komoly?
Jól tudod, mi történt Christine és a barátod között.
-Nem vagyok bolond. -Semmi sem történt.
Szerencsére!
Akkor meghívhatod.
Túl rizikós. Szeretem Christine-t.
Nem tudok nélküle élni.
Ez csak menekülés.
Elbújni a sötétben.
Hogy érted?
Én nem tudom megmondani, mi a jó és mi a rossz.
Ez a legszörnyűbb a világon: mindenkinek megvan a maga érdeke.
Természetesen.
Én megtestesítem mindkettőt.
Szemben állok a korlátokkal.
Ezért is hívom meg Andrét.
-Meggondoltad? -Bízom Christine-ben.
Ha szereti Jurieux-t, úgysem állíthatom meg.
Beszélhetnek egymással bárhol.
Hátha felfigyel André Genevieve-re.
Az túl szép lenne.
Felöltözöm. Eszel valamit?
Igen.
Főméltósága La Coliniere-be készül?
Kérdezd a titkáromat.
-Asszonyom hozza a kutyákat? -Kérdezd őt.
Elejtettem a csavart!
Talán a pad alatt.
-A poszátám csavarja. -Igenis.
Lisette, tedd ezt az asztalra.
Jó híreim vannak.
A pilótám jön La Coliniere-be.
Az meg hogy történhetett?
Akarod hallani?
Bocsáss meg. Vág az eszed akár egy költőnek.
Egy igen veszélyes költőnek.
Kegyelmes uram.
Elnézést, hogy munka közben említem...
-A feleségemről van szó. -Igen, már megírta.
A feleségem Párizsban, én itt, sehogy sem jó ez így.
Mintha özvegy lennék. Hogy döntött?
Miről kellet volna döntenem?
Ha a neje már nem akar a feleségemnek dolgozni, az ő dolga.
Jól van.
-Úgy örülök, hogy itt vagyunk! -Én is.
Begyújtottam, és minden kész a kandallóknál.
Mondja Corneille-nek.
-Hogy van Gertrude? -Remekül, asszonyom.
A szén megjött már?
Hozott be fát is?
Jól van.
-Szia, Lisette. -Szia, Edouard.
-Jól vagy? -Igen.
-Végre itt vagy. -Igen.
Ez micsoda?
Monsieur des Réaux. Nyulakat lövöldöz.
Te miért nem teszed ugyanezt?
Már kész vagyunk Epinereaux-ben és Tixier-nél.
Hozzáadva az erdészét is, megöltünk vagy 250-et.
Ez minden?
A szokásosnál kevesebb, mert telihold van.
Dróthálót kell szerelnünk, hogy ne egyék meg a növényeket.
-Nem akarok hálót. -Igenis.
De nyulakat sem akarok. Oldja meg.
-Igen, uram. Bele is kezdenék. -Tessék csak, Schumacher.
Erre.
Musette, hozd ide!
Mit akart a főnök?
Nyulakat sem akar meg drótot se.
Mi a fenét csináljunk?
A kis mocsok. A malom macskája.
Mennyi kárt okozott.
Többé nem fog.
Marceau-val is így kéne tenni.
Mindent összekuszál.
Már nem sokáig.
-Na, mi van ott? -Egy nyúl a csapdában.
Marceau csapdái. Hagyjátok, nem vádoljuk semmivel.
-Később elkapjuk. -Holnap.
Ha ma beiszik, holnap későn kel.
A disznó, nem zavartatja magát. Mit csináljunk?
Várjatok itt.
Itt van egy.
Helló, Schumacher. Hogy van?
Kéri a nyulamat?
Ide vele!
Mozgás.
Szedd a lábad.
-Mi történik ott? -Ő Marceau, kegyelmes úr.
-Milyen Marceau? -A vadorzó.
Jöjjenek ide.
-Rajtakaptuk. -Mit csinált?
Csapdákat állított.
A nyulak ellen? Ő egy főnyeremény. Engedjék el!
-Biztos? -Őlordsága megérti.
Mert intelligens, nem mint ez az állat!
Állat? Mindjárt tisztességre tanítalak.
Le kéne lőni az ilyet.
Micsoda, egy nyúlért!
-Marceau-nak hívják? -Igen, kegyelmes úr.
-Vadorzó? -Dehogy, székeket javítok.
De most nehéz idők járnak. Őlordsága megértheti.
-Nagyon elfoglalt vagyok. -Persze, elfoglalt?
A háború alatt kevesebbért is lelőtték volna.
Elég legyen.
-Marceau, tisztességesnek nézem. -Nagyon kedves, uram.
Egy csaló!
Elég.
Ahelyett, hogy itt ügyetlenkedik, írtsa a nyulakat nekem!
Őlordsága felvesz engem?
Elfogadom.
Nem azért jártam tilosban, mert semmirekellő vagyok.
Öreg anyámat kell etetnem.
Hazudozik!
Mi, hogy nincs is öreg anyám?
Menjenek a dolgukra. Hagyjanak békén.
Mondja, Marceau,
másfelé is állított csapdákat? Megmutatná?
Hogyne, kegyelmes úr, már magának dolgozom.
Erre.
Itt van, uram. Ez egy csapda.
-De nem jó helyen van. -Hogyhogy?
Ezt a lyukat már nem használják. Én tudom.
-Mindannyian hibázunk. -Ez már több, mint hiba.
Ha Schumacher meglátta, biztos kinevetett.
-Én nem árulom el. -Köszönöm, nagyuram.
Szívesen dolgozik nekem?
Igen, bár szívesebben dolgoznék a kastélyban.
Miért? Nem szereti a természetet?
Nem igazán. Ez itt Schumacher világa.
A kastályban viszont békén hagyna.
Mindig is szolga akartam lenni.
-Ez vicces. Miért? -Az egyenruha miatt.
Álmomban frakkot viselek.
-Mióta esik? -Talán egy órája. Délben még napos idő volt.
-Sokáig tart még? -Legutóbb 2 hétig esett.
Na szép!
Poggyász!
Mindig esik, amikor ide jövök.
Egészséges és felfrissít.
Hadd segítsek, kedvesem!
Csurom víz.
A sálat.
Merre van a feleséged?
A konyhában, Christine-nel.
Érdekes. Szóval megjöttetek Tourcoing-ból?
-Ott is esett? -Ahogy mindenfelé.
8 órába telt, míg ideértünk. Annyira csúszott az út.
Az csúcs. Helló, Jackie.
-Megnőttél. -Tényleg?
-Tanulod még a kinait? -Nem, most pre-kolumbián művészetet.
Lenyűgöző.
-Hogy vagy, Charlotte? -Helló, drágám.
Fogytál.
-Vigyázz magadra. -Biztosíthatlak.
...és ez? Nem csapsz be.
-Most akkor játszol? -Jövök.
-Csatlakozol hozzánk? -A bridge unalmas.
Belote-t játszunk!
Megadod a fodrászod címét?
-Szóval meghívtad Jurieux? -Igen. Bánod?
Éppen ellenkezőleg.
-George nincs itt? -Halat hoz Orléans-ból.
Kérem, vegye figyelembe Madame La Bruyere diétáját.
Mindent ehet, de só nélkül.
Ellenkezőleg. De csak tengeri sót. És csak főtt ételeknél.
Egyszerű. Egy gyerek is megértené.
-Van tengeri sója? -Hozatok, asszonyom.
Adolphe, Madame La Plante-nak...
Igen, asszonyom. Majd elfelejtettem: kávé, nem tea.
A tábornoknak pedig forró víz egy szelet citrommal.
Aha, köszvénye van.
És André Jurieux-nak?
Mit gondolsz a diftéria védőoltásáról?
Semmit.
A gyári laborban egész jó eredményeket értünk el.
Valóban?
A bőröndjét?
A legidősebb torokfájásos volt, a legfiatalabb kanyarós.
Gondolhatod, hogy aggódtam...
Ő kicsoda?
-André Jurieux. -A pilóta?
Szerencsés ember.
Kérek tőle egy aláírást az öregeknek.
-Szép öntől, hogy eljött. -Nagyon kedves.
Kedves André. Nagyon örülünk,
megtiszteltetés nekünk. Mindenkit ismer?
Jurieux. Ő a feleségem.
Egy aláírást szeretne.
Remélem, egy nap vendégül láthatjuk Tourcoing-ban.
Gratulálunk a repüléshez.
Drága Jurieux, megtisztelő, hogy kezet rázhatunk.
Ön egy igazi férfi.
Kihalófélben lévő fajta.
Ugye ide nem repült? Meg kell csókoljam. Örülök, hogy látom.
Én is adhatok egy puszit?
Én is?
Nekem előjogom van.
Itt marad a családdal.
- Hogy érted? - Jurieux és Christine.
Mi van veled?
Vadászni jöttünk, nem családfát szerkeszteni.
Vajon megtették már?
Megtették.
De kár. Pedig milyen kiváló fiú.
Drága barátaim,
be kell vallanom valamit az André Jurieux-vel való kapcsolatomról.
Volt némi közöm a hőstettéhez.
Figyeljenek.
Felkészülése idején André gyakran eljött hozzám.
Sok órát töltöttünk együtt.
Nagyon kellemes órákat.
Ez idő alatt barátság alakult ki köztünk.
Beszélt a tervéről, én pedig figyeltem.
Tudva, hogy milyen fontos a figyelem.
Mindez hasznosnak bizonyult.
Nagyon büszke vagyok rá, Úgy éreztem, ezt el kell mondanom.
Nagynéni, úgy örülök.
-Rendezzünk partit Jurieux-nek. -Remek ötlet.
Öltözzünk át és vágjunk bele!
Persze, vágjunk bele!
Szórakozunk egy jót.
Mikor legyen, tábornok úr?
-A héten, a vadászat után. -Tökéletes!
Gyere, Christine. Mutasd meg a szobáját.
Remek fiatalemberek.
-Saint-Aubin, biliárdozzunk egyet. -Igenis, tábornok úr.
-Ki akar ping-pongozni? -Én.
-Jössz, Genevieve? -Nem.
Egy partit? Miért?
Jó alkalom gyűjtést rendezni a betegalapoknak.
-A kabátját. -Majd a szobában leveszem.
Ez a Jurieux elbűvülő.
-Jó passzban van. -Hogyne.
-Jó parti lenne önnek. -André észre sem vett.
Rendezhetnék egy kis fogadást nálam, Tourcoing-ban.
Ez a Jurieux egész jóképű. Kár, hogy a Madame...
Tudtad, hogy a jobbjára ültette?
-Hogyhogy a jobbjára? -Az asztalnál.
Hát ez hiba volt. Persze mind azt tesszük, ami jó nekünk,
dehát a konvenciók.
A Madame nem kér a tanácsaidból.
-Spárgát? -Nem, ez konzerv.
Csak a friss zöldségben vannak vitaminok.
Kérhetek mustárt?
Sikerült tengeri sót szerezni La Bruyere asszonynak?
Azt fogja kapni, amit a többiek.
Elfogadom a diétát, de ez csak hóbort.
A Madame túlzásokbe esik ezzel a pilótával.
" Első a kényelem. "
-Úgy gondolja, Mr. Corneille? -Maga semmit sem tud.
Milyen kedves!
Mustárt kérek.
Corneille, 10 évig dolgoztál Comte de Vaudois-ban...
12 évig. Még mindig ott lennék, ha nem ment volna tönkre.
-Jó, de vajon a grófnő... -Neki nem voltak szeretői.
Hát persze hogy nem,
hiszen már 85 éves volt és tolószékbe kényszerült.
Ne hasonlítsd az asszonyomhoz.
-De a gróf nem volt külföldi. -Ezt meg miért mondja?
La Chesnaye nagyapját Rosenthal-nak hívták, és Frankfurtból jött.
A férjed egyet kell értsen.
Minden rendben, Schumacher?
Mit tudom én. Csak most jöttem.
Apropó, zsidók, régebben báró d'Epinay-nek dolgoztam.
Nem voltak zsidók,
de nekem elhiheti, úgy zabáltak mint a disznók.
Azért hagytam ott őket.
-Sokáig marad, Lisette? -Amíg asszonyomnak szüksége van rám.
La Chesnaye, idegen vagy sem,
a minap panaszkodott a burgonyasalátára.
Tudja, vagy talán nem tudja, de a jó salátához
a burgonyának forrónak kell lennie,
amikor leöntjük borral.
De Célestin utálta, hogy megégeti a kezét.
A főnök aztán észre is vette, hogy nem megfelelően készült.
Mondhat, amit akar, ez az ember tényleg valaki.
Hát itt van.
Kit keres?
-Corneille úrral kell beszélnem. -Mit akar tőle?
Az új szolga vagyok. Őlordsága biztos mondta.
Mihez ért?
Lássuk csak... tulajdonképpen mindenhez.
-Csizmákat pucol? -Persze.
Bármit megtisztítok, kiváló vagyok benne.
Holnap reggel kezelésbe veheti a vendégek csizmáit.
Igenis, Corneille úr.
-Mi itt eszünk? -Úgy van.
Megyek dolgozni.
Üljön ide.
Germaine, egy tányért.
Hogy hívják?
Marceau. És önt, kisasszony?
Asszony. Lisette vagyok, Schumacher felesége.
Azért ne zavarja a leülésben.
Remélem, szép zsákmány lesz.
Tavaly, Michael-nél,
60 fácánt lőttünk az első nap.
Csak nyulat ne kelljen enni. Más nem érdekel.
Csak nyulat ne.
Eddig is csak pástétomban szolgáltam fel.
Az jöhet.
Hogy viselkedik a Delahaye féle kocsid?
Cannes-Párizs: 10 óra 35 perc.
Ebéddel együtt.
Szóval ez minden.
Ha ütött az óra, kezdődik a parti.
-Miféle parti? -Hát a miénk!
-Felöltöztek? -Persze. Akkor most ágyba.
Önnel tartok, hátha valamire szüksége van.
Ebben a házban még semmit sem hiányoltunk.
Ritka ez a vendégszeretet manapság.
Christine, kiváló háziasszony vagy.
Erre, tábornok úr.
Mielőtt elmegy, kérdeznék valamit.
Mi az a prekolumbián művészet? Mit is tanul?
Kolumbusz előtti amerikai civilizáció.
-Négerek! -Még nem voltak ott.
-Akkor kik? -lndiánok.
Hát persze. Buffalo Bill!
-Nem emlékszem, melyik a szobám. -Megmutatom.
A kilátás gyönyörű. Kár, hogy sötét van.
Egy vadászkürt. Lóháton vadászott?
Apámmal.
-Octave nem túl hangos? -Egyáltalán nem.
A partin megmutatom, hogyan kell használni a kardot.
Én kártyatrükköt szoktam mutatni.
Nagyszerű lesz.
-Micsoda zenész vagy. -Szórakozzunk.
William, már nincs szükségem magára.
-Jó éjt. -Aludj jól.
-Jól van? -Nagyon.
Imádlak, Charlotte!
Drága Christine, hálás vagyok neked.
-Miért? -Hogy nem tettél nevetségessé.
Kényes helyzet volt: figyeltek bennünket.
André is nagyon rendes volt.
Jól viselted a helyzetet. Elismerésem.
Elmehet most már. Nincs szükségem semmire.
Jó éjt, asszonyom.
Szeretnél gyerekeket?
Hát persze.
De nagyon lefoglalnának.
Állandóan velük kéne lenni, különben mi értelme.
Ez a legszebb benne.
Hogy ők a mindened.
Egy új szolga állt be ma. Kedves fiú.
Marceau-nak hívják.
Te csak a férjeddel foglalkozz, őt pedig Schumacher-nek hívják.
Octave úr barátját pedig André Jurieux-nek.
Látja, a pilótám még mindig fent van.
-De jó illatod van. -Hagyjon.
Valami készül itt!
Még nincs ágyban?
-Hát itt van. -Hogy?
Minden jól megy. Örül?
Hogyne. Végre letettük a kártyát.
Bár az ügyességéből nem mutatott sokat.
Én nem tudtam semmit erről a rádiós történetről.
Megerősített benne, hogy Christine milyen kiváló.
Ami ritka dolog manapság.
Aludjon jól, tábornok úr.
Na, mit gondolsz?
-Miről? -Mindenről. Milyen jól ment.
Lennék inkább máshol.
Dehogyis. Elég nehéz volt meghívatni téged.
Itt vagy, és itt is maradsz.
Szereted a párnákat? Én utálom őket.
Elég legyen már.
Nézze el, Saint-Aubin, Nem kellett volna lelőnöm azt a fácánt.
Azt hittem az enyém, pedig az öné volt.
Dehogy. Tisztán az öné volt.
-A fenyőn túl repült. -Egyáltalán nem.
Ön túl kedves.
Tábornok, a 7. fenyő az öné.
Kicsit messze van, de a fácánok arra repülnek.
-Saint-Aubin-é a következő. -Merre vannak a hajtók?
-Arra. -De errefelé jönnek.
A széljárás jó.
Uraim, Schumacher elkíséri önöket.
- Madame de Marras? - Tudom.
Mr. Jurieux, ezen az oldalon menjen.
Különben beelőzi a hajtókat
mikor átvágnak az úton.
-Jössz? -Oda?
-Még összekevernek a nyulakkal. -Ne légy bolond.
Az utolsó bújjon el. Ennyi.
Jól elrejtőzött?
Nagyon. Jó messze vagyok a szövegeléstől.
Mondd meg, Octave...
láttad Christine-t La Chesnaye-vel?
-Miért, mit csinálnak? -Undorító. Félrevonultak.
Jól tették, hisz házasok.
Utálom.
Nehéz idő ez neked,
de túl leszel rajta.
Bízz a tapasztalatomban. Idővel elmúlik.
Egy nap majd felébredsz
és észreveszed, milyen szép szemei vannak a portás lányának.
Akkor jól leszel.
Hogy felébredjek, aludnom kéne. De nem tudok!
Vettem észre! Egész éjjel bosszantottál.
A bal oldal kész?
Gyerünk!
Mindenki a leshelyre!
Mozgás!
Előre!
Együtt marad!
Zörgetés!
-Készen állsz? - Igen, nagynéni, és te?
Elhibáztam. Ma nem megy a lövészet.
-Mert Jackie-vel túl sokat csevegtek. -Meg nincs is kedvem vadászni.
Akkor nem fogunk. Inkább síeljünk.
Megnézzük a terítéket, uram?
Ne, Schumacher. Majd a kastélyban.
Mondja, az a fácán ott balra...
Sajnálom, uram, az az enyém, semmi kétség.
Nem. Ezúttal nem.
A legutóbb is az enyémet lőtte.
Értsék meg.
Éppen a fácánra céloztam,
amikor a leshelyem előtt lelőtte.
Pedig messze volt!
Remek vadászatuk volt Ausztriában, vadkakasra.
-Éjszaka? -Pirkadatkor.
-Beszélnünk kell. -Tessék.
De titok. Megbocsát, tábornok úr?
-Ha visszahozza. -Hát persze.
Hagyja már, Saint-Aubin.
Vannak, akik felelőtlenül vakmerőek a puskával.
Tudja, mi történt George-zsal tavaly Malvoisie-nál?
Úgy fogta a puskáját
hogy átlőtte a saját combját.
20 perc alatt meghalt.
Mit szól, Christine?
Billeux azt mondta: ''Tele táskával és üres fegyverrel térjünk haza''.
- Jackie, a tiéd! - Hol? Nem látok semmit!
-De merre? -Arra. A nyulat lője, ne engem.
Elszelelt.
Drága Jackie, ön olyan kedvesen ügyetlen.
Tényleg?
-Igen. -Lehetnék még ügyetlenebb.
-Hogyhogy? -Akkor gyakrabban megcsókolna.
Tessék.
Tudja...
nem magát szeretem.
Tudom.
De a nagynénémmel csak az idejét vesztegeti.
Szóval tudja.
Ne nevessen. Magát és engem is megbánt vele.
Nem ment jól a vezetőnek.
Mr. André nem sokat lőtt.
Őlordsága már jobb volt.
Befejeztétek?
Nem volt szerencsém, pedig a helyem jó volt.
Csak ez történhetett.
-Fázik, asszonyom? -Nem, amíg sétálunk.
Amikor a nap lemegy, rögvest hidegebb van.
Egy mókus!
Ha itt lenne a puskám...
-Miért? Én szeretem őket. -Kedvesek, de kártékonyak.
Tessék, nézze.
Milyen szép!
Olyan közeli, szinte meg lehet érinteni.
A távcső bizony nélkülözhetetlen.
Ez a kicsi mindig velünk van.
Jók a lencséi és praktikus a mérete.
Egész közel kerülhet
anélkül, hogy elriasztaná a mókust.
Szóval te és Christine mindent megbeszéltek.
-De miért is? -Hogy téged bántsunk.
De kedves.
Nem jó egyedül szenvedni. Sokkal könnyebb társaságban.
Látni szeretném az arcodat, amikor Christine kiadja az utad.
És ki fogja, ha beszélek vele.
Ebben biztos vagyok.
Tényleg szereted.
-Engem viszont nem? -Nem beszélhetnénk másról?
Olyan vagyok mint a pásztor Paris alma nélkül. Elég különös.
Válaszolj, kérlek.
Nem, nem szeretlek már.
Nagyon kedveltelek, de...
...meguntalak.
Micsoda beszélgetés.
Ez a jó szó.
Feladom. A gyűlölettel lehet harcolni, az unalommal nem.
Én is unom már az egészet.
Látva, ahogy viselkedsz...
ásítanom kell.
-Elmegyek. -Az lesz a legjobb.
Igen, elmegyek.
De legalább búcsúzz el szépen.
Nem búcsú, csak viszlát.
Nem, búcsú.
De egy szép búcsú.
Néhány pillanatig legyen olyan mint 3 évvel ezelőtt,
amikor Christine még nem létezett.
Úgy szoríts magadhoz mint akkor.
Behunyom a szemem,
és mindent elhiszek.
Ne már...
Ne szólj.
Csókolj meg.
Hihetetlen!
A tollakat meg lehet számolni a fajdtyúkon.
-Még ott van? -Nincs. Az én szemeim jók.
Tessék, asszonyom. Két kakaslépés a fától.
Az ön lábával három.
Én is látni akarom.
Milyen szép!
Hadd nézzem.
Most én jövök.
Bármit találtál ott, érdekes lehet.
Nagyon érdekes.
Jó reggelt, asszonyom.
-Elmész? -Igen.
-Mi lesz a partival? -Várnak Párizsban.
-Felhívhatod. -Nem, jobb, ha megyek.
Jobb?
Ki miatt?
Miattad?
Akkor miattam?
Drága Genevieve,
beszélhetünk nyíltan?
Én vagyok a zavaró feleség?
Miért lennél zavaró?
Akadályoztam én valaha a kapcsolatod a férjemmel?
Te tudod?
Ahogy mindenki.
Robert olyan kedves és érzékeny.
De akár egy gyerek, semmit sem tud titkolni.
Ez igaz.
Amikor hazudik, azonnal látni.
Elpirul, mielőtt szólna.
Az orra meg megnő.
Annyira tapintatos.
Csak egy kifogásom volt: szeret az ágyban dohányozni.
Annyira bosszantó. Összehamuz mindent.
-A lepedők... -Mind kiégetve.
-Csupa lyuk. -Nem való ott dohányozni.
Egyetértek.
Nem maradsz mégis?
Már nem tudom.
A nők néha segíthetnek egymásnak.
Ha maradsz, a férjem veled fog foglalkozni
és nem velem,
és ez most pont kapóra jön.
André Jurieux?
Ő nagyon kedves,
de túl őszinte. Az őszinte emberek unalmasak.
Attól függ, miben.
Mit veszel fel este?
Tiroli ruhát. És te?
Én nem készültem semmivel.
Gyere. Találunk valamit.
Ismered a tiroli táncot?
Várj. Mint ez?
Nem, mint ez.
Hihetetlen. A cipőknek lába kélt.
-Eltünt a csizmám. -Az enyém is.
A feleségem cipője is.
-Corneille gondoskodik róluk. -Hát persze, asszonyom.
Mit csinálsz a partiig?
Egész éjjel ezen gondolkodtam.
Medvének fogok öltözni.
Várj. A cimke.
Szép köpeny. Meleg és vízálló.
Ez nem túl hízelgő.
''A társaim nem mutatták meg kétszer..."
''és elsőre mesterművet akartak''.
''Lyuk van a sírban, figyelj jól''.
Megszokta már az új munkáját?
Szeret.
Nem szeret.
''Szeret.''
Szeret.
Megsértettem.
-Ellenkezőleg. Jól érzem magam. -Miért?
-Mert ilyen közel van. -Buta.
Hagyd békén, vagy szólok az asszonyomnak, és repülsz!
-Mit csinálsz itt? -Dolgozom.
Dolgozunk.
A csizmák, barátom.
Az urak rád várnak. Mi ez a rendetlenség?
Nem az én hibám. Ez az állat tehet róla.
-Mit keres itt? -Ránéztem a feleségemre.
Este parti lesz, nincs idő ilyesmire.
Ha mégegyszer meglátlak a feleségem mellett, lepuffantalak.
Ne zavarjon itt. Így is van elég dolgunk.
Látod? Zavarsz minket.
Micsoda siker.
Nyomás vissza.
Annyira bosszant. Gyere.
A szerzőt!
Most együtt!
Hova lett?
Gyere.
-Hol van? -Kicsoda?
-Christine. -Nem tudom. Akkor segíts.
-Berthelin! -Nem érek rá. Vegyük komolyan!
Túl sokat ittam. Azt sem tudom, mit csinálok.
Annál jobb.
- Nem játszunk tovább? - Fáradt vagyok hozzá.
Akkor minek vettem fel ezt?
-Segíts levetkőzni. -Nem érünk rá.
Nem érnek rá!
- Segítsen. Nagyon meleg. - Elfoglalt vagyok.
Látta a feleségemet?
Megkeresem.
Ki fog nekem segíteni levenni ezt a medvebőrt?
-Meghalok egy belote játékért. -Két játékossal?
A tábornokot kérdezd.
Látta az úrnőt?
Nem akarom zavarni, de kell a segítsége.
Octave, nagyon kedves, de...
-Nem tudom levenni! -Nincs rá idő.
És Christine? Mit csinált vele?
Később meglátjuk.
Azt lássuk meg, hogy veszem le a jelmezt.
Jöjjön! Leveszem azt a medvebőrt.
Végre.
Ha szeretne téged, nem kérkedne Saint-Aubin-nel.
Menjünk el együtt.
Nem hagyom el az otthonom!
Az anyagiasságod annyira bosszantó.
Mintha a ház olyan fontos volna!
Előbb beszélek Christine-nel.
Húzd!
-Ne mondja, hogy látott. -Miért?
-Schumacher a nyomomban van. -Hogyhogy?
A felesége miatt.
Csak beszélgettünk. Meglátta és ideges lett.
Méltóságos úr.
A nők olyan szépek. Imádom őket.
De mindig problémát okoznak.
Egyetértek.
-Önnek is problémái vannak? -Igen.
Akart valaha arabként élni?
-Nem. Miért tenném? -Lehetne háreme.
Csak a muszlimoknál van egy kis logika
a nő és a férfi kapcsolatában.
-Olyanok mint mi. -Biztosan.
Mindig van egy kedvencük,
de azért megtartják a többit is. Nem ártanak nekik.
Biztosan.
Senkinek sem akarok ártani, legkevésbé a nőknek.
-Életem tragédiája. -Megengedheti magának.
Még így is, a végén mindenkinek fáj:
a feleségemnek, a szeretőmnek és magamnak is.
Akár alszik velük, elhagyja vagy megtartja őket,
én először is megnevettetem mindet.
Mert ha nevetnek, nem védekeznek, azt tehet velük, amit akar.
Miért nem tesz egy próbát?
Ahhoz tehetség kell.
Hát persze.
-Őlordsága tenne nekem egy szívességet? -Mi lenne az?
Megnézné a hallt?
Ha Schumacher nincs ott, a konyhán keresztül kitalálok.
-Menjen a teraszon. -Az túl világos.
-Várjon. Megnézem. -Köszönöm.
-Mit csinál itt? -Semmit, uram.
Önnek a folyosókon van dolga ma este.
Esetleg a fürdőmet nem akarja használni?
Kellesz.
-Idő van? -Majdnem.
Schumacher, hol van Saint-Aubin úr?
Nem tudom, őszintén,
de biztosíthatom...
Hol van André?
Fél órája magát keresem.
Hogy merészeli?
Mi jogosítja fel erre?
Ön tapintatlan.
Lehet, de magyarázatot követelek.
Nem tartozom önnek magyarázattal.
-Ehhez nincs joga. -Akkor magát kérdezem.
-Mindjárt megpofozom. -Azt próbálja meg!
Mit művel?
Bocsásson meg, Christine.
A segédeim megkeresik reggel.
Sokáig alszom. Lehet, hogy kidobom őket.
-Nem akar küzdeni? -Magával nem.
-Akkor letartóztatom! -Ez egy vicc.
Az az érzésem, maga egy gyáva alak.
Hagyjon, kisasszony. Így csak gyengének mutat.
Ne küzdjön.
Elnézést, de el kell intéznem ezt a senkiházit.
Senkiházi?
Maradjon ott, kérem.
Gyáva vagyok?
Hozza Saint-Aubain urat.
Miért nem volt a reptéren?
Mert...
Soha nem akartam bevallani.
De a legjobb, ha kimondom:
Csodálatos.
Már feladtam.
Mihez kezdjünk?
Elmegyünk.
-Hová? -Bárhová.
-Mikor? -Azonnal.
Szeretem, Christine.
Boldoggá tudom tenni.
Mindig azon járt az eszem, milyen lenne együtt.
Szóval, ez az öröm nem ért váratlanul.
Fél?
Beszélnem kell La Chesnaye-vel.
Miért?
Mert így helyes.
Hallgasson meg.
Nem lophatom el a feleségét annak,
aki a barátjának nevezett, kezet rázott velem,
anélkül, hogy megmagyaráznám.
De mit számít ez, ha szeretjük egymást?
Vannak bizonyos szabályok.
Örömömre szolgál megmutatni önöknek legújabb szerzeményemet.
Betetőzi pályafutásomat
a mechanikus és zenei szerkezetek gyűjtése terén.
Azt hiszem, tetszeni fog.
Ha bánt, csak nekem szólj.
Majd én vigyázba állítom!
-Mit keresel itt? -Csak egy almára vágytam.
-Marceau merre van? -Látnom kellet volna?
-Hová indulsz? -Fel a többiekhez.
Szomjas vagyok, adj valamit.
Holnap elmegyek, és te velem jössz.
Ahogy akarod.
Alsace-ba viszlek.
Ott mi tudjuk, mit kell az ilyen Marceau félékkel kezdeni.
Egy szép lövés!
Este, az erdőben. Ennyi.
Hát persze.
Nem érdekel a pénzük.
Butaság másoknak dolgozni, mikor a magad ura is lehetsz.
És Alsace biztos gyönyörű,
azok a magas fenyők, a hó meg a gólyák.
Állj! Nem hallja?
Hagyjon!
Utoljára mondom!
Hallja? Nem mondom újra!
Vagy most megyünk vagy soha.
Meg kell őríznünk a tartásunkat.
Később megköszöni még.
Megöllek!
Mondja...
Megkapta, amit akart.
-Ellopta a feleségemet. -Megmagyarázom.
Adok neked, rohadék!
Megismételné?
Mi az?
Menjünk!
Várj.
Tolvaj!
Megőrült?
-Nem maradhatok! -Mi történt?
Megmondtam a barátodnak, hogy szeretem.
Na végre!
Tényleg szereted?
Már nem tudom!
Hogyhogy? Mit csinált?
Valamilyen szabályokról beszélt.
Arra kért, legyek az anyjával egy hónapig vidéken,
addig ő elrendezi a dolgot La Chesnaye-vel.
Mire számítottál?
Hogy a karjába vesz, megcsókol és elvisz innen.
Kicsi Christine.
Azt ne felejtsd el: Ő egy hős.
-Elkapom! -Megőrültél!
Nesze! Kidekorálom a képed!
-Egy golyó? -Egy golyó.
-Fegyverből? -Egy fegyverből.
Egy töltény. Meglepi tán?
- Christine eltűnt! - Christine eltűnt!
Ma... Christine köddé vált!
Ez már csak így megy!
Annyira buta vagy. Elment Octave-val.
Nem hibáztatom. Egyáltalán nem vagytok viccesek!
De ne aggódj. Majd megtalálod.
Geneviéve, kérem!
És most, drágám, beszéljünk rólunk.
Mikor megyünk már?
Nem most, az biztos!
Más gondjaim is vannak!
Apád elsétált, de nem vett észre minket.
És az ajtó mögé bújtunk.
A zenészek már álltak.
A közönség tapsolt a koncertteremben.
-Az a régi hangulat. -Úgy bizony.
A berendezés furcsa volt.
Egy zöld és arany nappalihoz hasonlított.
Olyan zöld, amit csak egy angol tud.
És az apád... olyan stílusos volt!
Átment a színpadon anélkül, hogy bármit észrevenne.
A terem tele volt.
A király pedig...
tapsolt.
Az elsőhegedűs adta neki a pálcáját
mint mindig.
És mint egy álomban...
Hagyj.
Tetű!
Hagyd!
Újabb műsorszám? Elég volt.
-Elég már. -Utálom a fegyverropogást.
Elég, Schumacher!
-Ne nyaggasson! -Micsoda?
André, segítsen megnyugtatni.
Corneille, vessen véget ennek a komédiának!
-Melyiknek, uram? -Hát a Schumacher-ének!
Igenis.
Maga volt?
Igen, asszonyom. Nagyon hálás vagyok.
-Köszönöm. -Nincs mit!
-Hány tablettát? -Kettőt.
Adjon négyet.
Méghogy altatót! Utálom őket.
Lásd be, Genevieve.
-Mit csinálsz? -Táncolok!
-Táncolj az ágyban. -Igen, szerelmem. Megyek lefeküdni.
Szükség van rá, hidd el.
Menj vissza a szobádba!
Kérlek, menj vissza.
Ne aggódj. Holnap találkozunk.
Jó éjt.
A tábornok!
Lefekszik, tábornok úr?
Igen.
Szeretném tiszteletemet tenni Christine-nél. Hol találom?
Migrénje van.
-Az események kifárasztották? -Egyáltalán nem.
- Egy kis vita. - Persz. Jó éjt.
Hol van Christine? Valami történhetett.
Fáradt volt, és lefeküdt.
-Tényleg? És Genevieve? -Ő is elfáradt.
Olyan törékeny.
A személyzet olyan izgatott volt.
Nekik is kell egy kis szórakozás.
Hát nem volt megszervezve?
Úgy tudom, nem, közbe kellett volna lépni.
Minden rendben. Aludjon jól.
Üdvözlöm a feleségét.
Küldök neki egy puszit.
Elmegy? Korán van még.
Ha Christine megfázott, egy mustáros lábfürdő jót tesz majd neki.
-Nem látjuk Christine-t? -Lepihent.
Jó estét! Ilyesmi még sosem jutott eszünkbe Tourcoing-ban.
Egyszer farandole-t is táncoltunk, azt a régimódit.
Persze. Jó éjt.
Egy pillanat.
Corneille, valami tönkrement, valaki megsérült?
Utánanéztem. Mindenki jól van.
Néhány kitömött madár megsérült, és van egy golyó az egyik ajtóban.
Az üvegneművel nincs gond.
Schumacher, el kell bocsássam.
Bánt a dolog, de a vendégeimet mégsem fenyegetheti tűzharc.
Mindenáron élni akarnak. Mennie kell.
Mikor, uram?
Rögvest.
Corneille megadja a járandóságát.
Többet hallani sem akarok magáról.
-Te velem jössz? -Nekem az asszonyom mellett a helyem.
Akkor hát...
Megmondtam! Maradok, ha az asszonyom úgy akarja.
-Nem sok ez? -Tegye, ahogy mondtam.
Igen, főméltósága.
Kövessenek.
Kedves Marceau, önnek is mennie kell.
Nem hagyhatom itt Schumacher feleségével.
Helytelen lenne, megérti?
Megértem. Nem neheztelek.
Mielőtt elmegyek, szeretném kifejezni hálámat.
Ön adott egy esélyt nekem szolgaként.
Sosem felejtem el.
Ne édelegjen itt. Van elég bajom anélkül is.
Micsoda este!
-Hol is tartottunk? -5 percet kérek, hogy megmagyarázzam.
Megkapja.
Nagyon kedves. Brutális egy ütése van.
Ne már.
-Hol beszéljünk? -Az étkezőben.
Rendben.
-De először is, bocsásson meg. -Biztosíthatom...
Úgy viselkedtem mint egy katonatiszt.
Én sem voltam jobb.
Tudja, a mi kis afférunk mire emlékeztetett?
A minap olvastam egy történetet az újságban,
ahol egy olasz munkás elcsábította egy lengyel feleségét.
Késelés lett a vége.
Nem gondoltam volna. De megtörtént!
Egy mentségem van.
-Szeretem Christine-t! -És én nem?
Annyira szeretem, hogy megengedtem, magával legyen.
Ha a boldogsága ettől függ.
De legalább örülök, hogy egy rangunkbélit talált.
Mégis...
valami zavar.
-Micsoda? -A foglalkozása.
-Miért? -Christine hozzászokott egy életstílushoz.
Ön fiatal és híres, de bármikor érheti baleset.
-Köszönöm szépen! -Gondolnia kell rá.
Milyen lenne a pénzügyi helyzete?
Milyen csendes itt mindezek után.
-Mind visszavonultak? -Azt hiszem.
Jó.
Beszélnünk kell André-ról.
Meg kell értened. A mai hősök mind egyformák.
Odafent csodálatosak.
De itt, a földön gyengék, szegények és tehetetlenek.
Ügyetlenek akár a gyerekek.
Átrepülik az óceánt,
de bajba kerülnek egy gyalogátkelőnél.
Így megy ez.
Nézd a Holdat az udvarával.
Holnap esni fog.
Önt kerestem. Aggódtam.
Miért?
-Nem haragszik rám? -Dehogy is.
Nem a mi hibánk, ha a férfiak bolondok.
-Tehát maradhatok? -Természetesen.
Annyira örülök!
Menjünk be.
Nem sétálhatunk idekint egy novemberi éjszakán!
Tudtad, hogy Madame de Marras a férjem szeretője volt?
Igen, az egyik nyáron kezdődött, de mielőtt önök összeházasodtak.
Mindenki tudta! És senki sem szólt.
-Nem akartuk megbántani. -Úgy van.
Az elmúlt 3 évem egy hazugságra épült.
Ezen gondolkodom, amióta a vadászaton megláttam őket.
És hirtelen megértettem.
Ez is korunk jellemzője.
Mindenki hazudik.
A gyógyszerhírdetések, a kormányok,
a rádiók, a mozi, az újságok.
Miért pont az egyszerű emberek mint mi, ne hazudnának?
Sétáljunk egy kicsit.
-Hozom a kabátját. -Így is melegem van.
Mert nincs jól. Vegye fel a köpenyemet.
Nem túl előkelő, de melegen tartja.
Rosszul van?
Én is.
Látta őt?
Én sem.
A tudtomra adta, hogy az asszonyával marad.
Az asszonyával!
Az asszonyával házasodott, nem magával.
Mihez kezd?
Visszamegyek a viskómba. Vissza dolgozni.
Orvvadászat?
Mihez kezdhet most, hogy elküldték?
Eloroz néhány fácánt.
Pár nyulat.
Van egy ötletem.
Szerzek engedélyt vadkereskedésre.
Ha a rendőr megállít, hogy mit viszek...
''A kosaramban? 10 vadnyulat.
''Van engedélyem eladni őket.
Szép napot, uram''.
Gyújtson rá.
És maga?
Mihez fog?
Itt maradok a környéken.
A feleségem miatt.
Visszaszerzem.
-Mit csinálsz? -A vízbe köpködök.
Ehhez legalább értek.
Gyere.
-Mi a baj? -Semmi.
Kellemetlen újra átélni,
amit már egyszer elrontottál.
Egy élősködő!
Ha nem lenne néhány jó barátom, már éhen haltam volna.
De tudod, amikor fiatal voltam,
túl sokat gondolkodtam.
Tudni akartam, milyen a kapcsolat a közönséggel.
Mélyen megindítónak kellett lennie.
Mintha velem történne meg az, amit eljátszottam.
Szóval hazudni magamnak és elképzelni, hogy így történt.
Egy kicsit részeg vagyok.
A tornácon megint így éreztem.
De azután, ahogy reagáltál.
A helyzet egyre keményebb, de hozzászoksz.
Csodás éjszaka. Ott a hold.
Nem fázol?
Nem. És te?
Tedd fel a csuklyát.
-Ott van Lisette. -Octave-val. A patkány!
-Biztosan ő az? -Rajta van a csuklyája.
Én adtam neki.
-Fázom. -Menjünk vissza.
Ne a kastélyba.
Többé ne.
Akkor hát, az üvegházba.
-Miről beszélnek? -Nem hallom őket.
Magánál van fegyver? Puffantsa le.
Az összes töltényemet magára pazaroltam.
Ó, szegény.
De az apám nem ilyen volt.
Ő egy hős volt, aki a maga útját járja.
De mikor apádról gondolkodsz, nem vagy túl igazságos másokkal.
Nem bizony.
-Például, te egy úriember vagy. -Hibáztam.
Ez nem igaz.
De valakinek vigyáznia kell rád.
Én fogok.
Késő. Túl öreg vagyok.
Bolond.
Tudod...
az egyetlen vagy, akit szeretek.
De te szeretsz engem?
Akkor csókolj meg.
A szájamon mint egy szerető.
-Megölöm mindegyiket. -Őt ne.
Mindkettőt.
Hozom a puskámat.
Őt ne.
Kövess.
Ne maradjak itt figyelni őket?
Ne, maradjunk együtt.
Egy vonat jön reggel 3-kor. Elérhetjük.
Hozom a kabátodat.
Hol van Christine? Aggódom.
Nem kell. Octave-val van.
Benne bízhat. Végül is ő mutatta be magának.
Nem hibáztatom.
Jóravaló fickó. Nagyon rendes.
Tudom.
Hiszek néhány dologban, próbálok a barátságban is.
De Octave...
valahogy kivételes.
-Mi van az asszonyommal? -Kell a kabátja.
A kabátja.
Máris.
Valaki elvitte a kalapomat. Micsoda dolog!
-Nem szép dolog. -Miért?
A vicc kedvéért rendben van.
De együtt élni...
a fiatalnak a fiatallal, az öregnek az öreggel kéne.
Nem láttad a kalapomat?
Nincs is elég pénze. Asszonyomnak sok mindenre szüksége van.
Mihez kezd pénz nélkül?
Ráléptek. Ezt nézd meg.
Szerintem hibát követ el.
Asszonyom nem lesz boldog magával.
Engem is magával visz?
Hát persze. Majd találkozunk.
Merre van?
Rád vár.
Rám?
Az üvegházban a hídnál.
Vidd ezt neki.
Siess. Az üvegházba.
-Nehogy megfázz. -Köszönöm.
Hadd csókoljalak meg.
Te is szereted, ugye?
Lisette, kérlek! Én se sírok.
Utálok szenvedni.
Egyedül van.
-Megyek, beszélek vele. -Gyerünk.
Nem te.
Majd én.
Várjon!
Visszajött.
Hallotta a lövést a parkban?
A parkban?
A szobámban voltam, és...
- André az. -Igen, Jackie kisasszony.
-A feleségem? -Ő jól van, kegyelmes uram.
Meghalt?
Nem szenvedett.
Csak egy ütést kapott.
Elesett, ahogy egy vad szokott.
A Madame-ért kiáltott, és vége lett.
Te lőtted le?
Schumacher volt. De egyetértettem vele.
Gyorsan, Corneille.
Miért nem hagytál menni?
Mi lesz velem most?
Hagyjon. Asszonyom vár engem.
Mész...
megcsókolni.
Csókold meg és mondd, hogy elmentem.
Érteni fogja.
Most neked is búcsút mondok.
-Viszlát. -Viszlát, Octave úr.
Kedveltem.
Magát is kedveltem.
Várnak ránk, Corneille.
Az üvegház mellett?
Merre megy?
Vissza az erdőbe.
Próbálok boldogulni itt is, ott is.
Hát maga?
Párizsba megyek. Rendbe kell szednem magam.
Egy nap talán egyfelé visz az utunk.
Kétlem.
De nem tudhatja. Minden lehetséges.
Sok szerencsét magának.
Szabad?
-Szóval az üvegházat figyelte. -Valaki volt ott.
A rend kedvéért nézze meg Corneille-vel.
-Nem bírom állva! -Bátornak kell lenni, kisasszony.
Egy ilyen tanult hölgynek bátrabbnak kell lennie.
Mindenki minket figyel.
Majd én vigyázok rá.
Próbálj aludni. Kimerült lehetsz.
Holnap majd elmegyünk.
Sajnálatos baleset történt, ez minden.
Schumacher, az őr orvvadásznak nézte és tüzelt.
André Jurieux volt az ártatlan áldozat.
Holnap elhagyjuk a kastélyt és meggyászoljuk barátunkat.
Remek társ volt,
ne csak mint híres emberre emlékezzünk.
És most, drága barátaim, hideg van. Meg fognak fázni.
Kérem, fáradjanak beljebb.
Holnap majd lerójuk tiszteletünket Jurieux-nek.
Új értelmet nyert a ''baleset'' szó.
La Chesnaye egy osztályon felüli ember,
és ez ritka dolog manapság, drága Saint-Aubin.
Ritka dolog.